(en) The Proposed Standard Practice for Surveys of Research and Experimental Development (en) Guidelines for Collecting and Reporting Data on Research and Experimental Development ![]() | |
---|---|
Tipus | mètode científic, obra escrita i pauta ![]() |
Fitxa | |
Llengua | anglès ![]() |
Publicació | 1963 ![]() |
Editorial | Organització de Cooperació i Desenvolupament Econòmic ![]() |
El Manual de Frascati[1] és un document que exposa la metodologia per recollir estadístiques sobre recerca i desenvolupament. El Manual va ser elaborat i publicat per Organització de Cooperació i Desenvolupament Econòmic (OCDE).
Al juny de 1963, els experts de l'OCDE es van reunir amb el grup NESTI (experts nacionals en indicadors científics i tecnològics) a la Villa Falconieri de Frascati, Itàlia. Basat en un document de fons de Christopher Freeman, van redactar la primera versió del Manual de Frascati, que es coneix oficialment com The Proposed Standard Practice for Surveys of Research and Experimental Development. El 2015 es va publicar la 7a edició. El 2016 la Generalitat de Catalunya va publicar-ne la versió en català[1].
El manual ofereix definicions per a: investigació bàsica, investigació aplicada, recerca i desenvolupament; personal investigador: investigadors, tècnics, personal auxiliar. També organitza els principals camps de la ciència i les subcategories.
Es tracta principalment de mesurar els recursos de personal i de despeses dedicats a l'R+D en diferents sectors d'actuació: educació superior, govern, empresa i entitats privades sense ànim de lucre.
Les definicions previstes en el Manual de Frascati han estat adoptades per molts governs i serveixen com a llengua comuna per a les discussions sobre política científica i tecnològica i política de desenvolupament econòmic. Originalment una norma de l'OCDE, s'ha convertit en un estàndard reconegut en estudis de R+D a tot el món i és àmpliament utilitzat per diverses organitzacions associades amb les Nacions Unides i la Unió Europea.
Durant els últims 40 anys, el grup NESTI ha desenvolupat una sèrie de documents, coneguts com a «Família Frascati», que inclou manuals sobre R+D (Frascati Manual[1]), innovació (Manual d'Oslo), recursos humans (Manual de Canberra[2]), política de ciència i tecnologia i indicadors de la ciència i la tecnologia[3].